Ung pige, romantisk, tiltrækkende, studerende
vil giftes med universitets- uddannet, 28-38-årig. Billetmærke 3645.
Fraskilt mand, 38, mellemindkomst, vil gerne giftes...
Karrierepige, 25, slank, vil gerne giftes med høj, blid, ung mand
og leve lykkeligt. Billetmærke 3771.
21-årig pige, dydig universitetsuddannet,
vil giftes med katolsk karrieremand, læge, farmaceut, tandlæge. Billetmærke 4817.
...elsker havet. Billetmærke 3671.
23-årig skolelærer, tiltrækkende, sensuel, vil giftes.
29-årig brunette, rar, middelklasse,
vil gerne giftes med 30-35 med godt arbejde. Billetmærke 4900.
Ungkarl, 30...
Moden ung dame, tiltrækkende, godt arbejde, vil gerne giftes.
Umuligt at svare alle. Breve brændt. Tak. Med venlig hilsen.
Ungkarl, 36, moden, vil gerne giftes med flot, ung dame.
Billetmærke 4433.
...vil giftes med mand 28-40 år.
Accepterer døve og andre mindre handicap. Billetmærke 4703.
Medicinstuderende, 25. Blond, sporty...
Réunion er en lille ø i det Indiske Ocean.
Den blev opdaget 9. februar 1507 af Diego Fernandez de Pereira
og blev siden kendt som Santa Apolonia,
Mascarene og Bourbonøen.
Fremad!
I 1848 omdøbte den Nationale Konvention den Réunion
til minde om "reunionen", der fandt sted 10. august 1792
mellem frivillige fra Marseilles og nationalgarden, der forsvarede Tuileries.
Slut jer til os!
Længe leve Frankrig!
Denne film er tilegnet Jean Renoir.
Godmorgen. Sig til hr. Mahé, at jeg er her.
Hr. Jardine er her. Han venter nedenunder.
Hr. Mahé kommer straks. Så er det altså i dag?
- Kom nu. Alle ved det. - Har folk ikke andet at lave?
- Passer det, hvad de siger? - Jeg ved ikke, hvad de siger.
De siger, han ikke har set bruden. Han ved ikke engang, hvordan hun ser ud.
Selvfølgelig gør han det. De må have udvekslet billeder.
Hr. Mahé rørte det ikke engang.
Kan du se, hvor spændt han er?
En af mine tanter var brevbrud.
Så har jeg pakket.
Taskerne bliver hentet, og regningen betalt.
- Var du ved huset? - Ja, persiennerne kom.
- Vi kommer ikke for sent, vel? - Nej, det er fint.
Jeg følger dig på vej til den kinesiske butik. Du kan sætte mig af der.
- Hvilken kinesisk? - Juveleren.
Vidste du, at af de 14 juvelerer her i byen
er 11 kinesiske, og tre er kreoler?
Jeg havde nær glemt at give dig buketten.
- Hvilken buket? - Brudebuketten.
Jeg havde glemt det. Min kone mindede mig om det i morges.
Den er heri.
Farvel. Jeg kommer i aften for at betale. Tak.
Her er ringen.
Her er snoren, hun sendte, for at vise størrelsen.
- Den vil du vel have som minde. - Det er ikke nødvendigt.
Ringen er det vigtigste.
Undskyld mig.
- Er der flere passagerer? - Der er ingen andre om bord.
- Alle passagererne er i land. - Fint.
Kan du ikke kende mig, hr. Mahé?
Undskyld? Jeg forstår ikke.
Julie. Jeg er Julie Roussel.
Jeg kan ikke se...
- Ligner jeg ikke billedet? - Nej.
Billedet, jeg sendte, var ikke af mig. Det var af en af mine veninder.
Det er svært at tilstå i et brev.
Jeg holdt meget af dine breve, men...
Især i starten var jeg lidt bange. Derfor.
Senere, da du havde friet til...
Jeg mener, da du friede til mig,
var jeg for forlegen til at sende dig et billede af mig.
Min søster Berthe sagde, "Når hr. Mahé ser dig, vil han tilgive dig."
Din søster havde fuldstændig ret.
- Er du ikke skuffet? - Se på mig. Ser jeg skuffet ud?
Ser du...
Jeg troede, jeg var forberedt, men det passer desværre ikke.
Jeg må vænne mig til dig. Jeg må lære dig at kende.
Tilgiver du Julie Roussel at lyve?
Det er da charmerende.
Dine planer? Vil det påvirke dem?
- Og dine? - Jeg er her.
Det er svært, ikke?
Hvad er svært?
Det er svært at lære nogen indgående at kende,
selv hvis vi har fortalt meget til hinanden i vores breve.
Netop fordi vi har fortalt hinanden meget,
vil der sikkert være lange tavsheder mellem os.
Men det generer mig ikke.
Heller ikke mig.
Jeg håber ikke, du bliver skuffet over Réunion.
Jeg kender ikke Ny Kaledonien. Jeg har aldrig været i Nouméa.
Du kommer fra en lang landtange. Meget lang.
Hvorimod Réunion er æggeformet.
- Ved du, hvordan Réunion blev befolket? - Nej.
For 300 år siden var der næsten ikke nogen.
Colbert, der grundlagde India Company,
besluttede at sende 1000 bosættere og 32 kvinder.
Undervejs var der mange storme og en epidemi af skørbug.
Da båden lagde til, var der mange døde og syge.
Og blandt de 32 kvinder
var de fem tilbageblevne gift inden for tre måneder.
Og en af dem var min tip-tipoldemor.
Hvem var kvinderne? Kom de her for at blive gift?
Jeg tror ikke, de blev spurgt.
Mange kom fra La Rochelle.
De var forældreløse ligesom dig.
Men jeg tror ikke, de var lige så smukke.
Her er vores hus. Det er her, vi bor.
Vores hus?
Ja. Jeg må tilstå noget. Jeg fortalte dig ikke alt i mine breve.
- Jeg fortalte endda en løgn. - En løgn?
Jeg sagde, jeg var formand for en cigaretfabrik.
Ja, du gjorde.
Det passer ikke helt. Jeg ejer fabrikken.
Jeg arvede den, da mine forældre døde for tre år siden.
Jeg er ikke stolt at have skjult det, men jeg håbede, penge var uvigtige.
Jeg er bange for, din løgn er rarere end min. Jeg håber, du ikke er vred.
- Nej, hr... - Ikke hr., men Louis.
Nej, Louis, det er slet ikke vigtigt. Jeg har ikke spor forstand på penge.
Louis Mahé, vil du tage Julie Roussel, som hos dig står, til din ægtefælle
i overensstemmelse med den hellige kirkes ritualer?
Ja.
Julie Roussel, vil du tage som din ægtefælle
Louis Mahé, som hos dig står i overensstemmelse med den hellige kirke?
- Ja. - Jeg erklærer jer for rette ægtefolk
i Faderen, Sønnen og Helligåndens navn. Amen.
Du må kysse bruden.
Hvad er der i vejen? Hvad er der galt? Slap af.
Julie, svar mig.
Hvad er der?
Så. Slap af.
Går det bedre?
Ja.
Ja, jeg har det meget bedre.
Du så ud til at have svært ved at få vejret.
Ja.
Er det nogensinde sket før?
Ja.
Jeg ville så nødig fortælle dig det.
Jeg kan ikke sove med lyset slukket.
Jeg er mørkeræd.
Det skulle du have sagt, det er let. Vi lader lampen her være tændt.
Nej, det er for lyst. Det holder dig bare vågen.
- Skal jeg tænde lyset på badeværelset? - Ja, tak.
Sådan. Er det bedre?
Ja.
Du er som et lille barn, der ikke kan sove uden døren aben eller lyset tændt,
og som siger, "Lad døren stå lidt mere på klem."
"Lidt mere. Mere."
"Sådan der."
Du har faet nok af dit lille bur, ikke?
Se. Du får det bedre derinde.
Nej, kom nu.
Den er bedre. Kom her.
Det er større end det her.
Op på pinden.
Det er bedre, ikke?
Må jeg præsentere min kone?
Kender du hende allerede?
Lad mig præsentere min kone.
Jeg tror, du kender min kone. Har du mødt min charmerende kone?
Her er hun.
Lad mig præsentere hende. Hun er charmerende, dejlig.
Louis, du er tosset.
Tak, Sarah. Glem ikke kanariefuglen.
Louis, kommer du?
Kaffe? Bed Sarah om at lave te til dig.
Nej, jeg elsker kaffe.
Virkelig? I et af brevene skrev du, at du kun drak te.
Jeg skrev så meget.
Vil du stadig vise mig fabrikken i morgen?
Ja. Du skal møde alle de ansatte.
Jeg er så stolt af dig.
Men jeg har intet at tage på.
Hvad med alt det i kufferten, der lige er kommet?
Det er kun gamle ting.
Du er jo nødt til at åbne den.
Jeg har mistet nøglen.
- Vi kan skaffe en låsesmed. - Men det er søndag.
Det er sandt. Det er søndag. Det havde jeg rent glemt.
Da min bedstefar ejede plantagen, var den større.
Den er delt mellem hans arvinger.
Her er kønt. Jeg vidste ikke, tobak bar blomst.
Jo.
Når de blomstrer, duer de ikke mere. Se. De ødelægger dem.
- Laver du cigaretterne af det? - Ja, blandet med fem andre slags tobak
fra Madagaskar og Vestindien.
Se, hr. Louis. Fru Julies fugl er død.
- Julie, er du der? - Ja, jeg er i bad.
- Jeg har dårligt nyt. - Hvad er der?
Din kanariefugl er død.
Det overrasker mig ikke. Den har været sløj et par dage.
Louis, vil du hjælpe mig med at knappe kjolen?
Jeg kan aldrig finde ud af det.
Gad vide, hvorfor jeg går med den. Jeg kan aldrig knappe den.
Sådan.
Kan du ikke lide den?
Jo.
Kniplingerne er flotte.
Det er broderi, ikke kniplinger.
Du virker så fjern i dag.
Nej. Selv hvis jeg ville, kunne jeg ikke være fjern.
Du er bedårende.
Vent. Kom herover under ønsketræet.
- Hvad er det? - Det skal jeg fortælle dig alt om.
Sid ned.
Det er en gammel familietradition.
Når vi ønsker under træet, går det i opfyldelse.
Ja? Så vil jeg ønske.
Det vil jeg også.
- Jeg har ønsket. - Det har jeg også.
- Er det ikke morsomt, hvis vi? - Ønskede det samme?
Slip mig, din sjover!
Godmorgen.
- Det er en stor bank. - Vi har 164 ansatte.
Af øens 47 banker er det den største.
Jeg spørger ved kassen. Hr. Hoareau, tak.
- Hvem skal jeg betale? - Hr. Mahé.
Undskyld, du måtte vente.
Jeg var ved at pynte personalets juletræ.
Hvad kan jeg hjælpe med?
Min kone skal have fuld adgang til min konto.
Det er let nok. Vi skal bare ændre din konto til en fælleskonto.
Så jeg skal have begge jeres underskrifter.
Din nederst på skemaet her, der bemyndiger os.
Og din på underskriftskortet, så vi har det registreret.
Min kone og penge kan slet ikke enes.
Hun kan ikke lide at spørge, når hun mangler.
Så vi tænkte... eller jeg tænkte, det ville være lettere sådan her.
Absolut. Men jeg vil gerne vide én ting.
Gælder dette din privatkonto eller begge dine konti?
- Privatkontoen. - Selvfølgelig.
Nej, begge.
I så fald skal du underskrive endnu en bemyndigelse?
Jeg har hørt meget om, hvor smuk du er, men jeg kan se, det var underdrivelser.
Jeg håber, du og fru Hoareau vil komme til middag hos os.
Og dig, hr. Jardine, med din kone.
- Hvad dag er det i dag? - Fredag.
Jeg håbede, det var søndag.
Før vi mødtes, kunne jeg ikke lide helligdage,
og nu hader jeg så smat hverdage.
Julie, du er bedårende.
Ved du, hvad det betyder - "bedårende"?
Det betyder attrå værd.
Hr. Mahé.
Siden min søster Julie rejste, har jeg skrevet fire gange uden svar.
Det kan jeg ikke længere tolerere. Jeg kræver en forklaring.
Jeg må vide, hvor min søster er.
Jeg skriver personligt til dig som en sidste udvej.
Fortæl mig straks, hvor hun er. Bevis, at der intet er i vejen.
Du skal sørge for, at hun kontakter mig.
Hvis ikke, går jeg til politiet. Berthe Roussel.
Ring til fru Mahé.
Jeg har fru Mahé i telefonen.
Fint. Lad mig være alene.
Jeg forstår ikke, hvad der foregår. Jeg har faet brev fra din søster.
- Hun klager over, du ikke har skrevet. - Ja, det passer. Hun har helt ret.
Jeg har tit villet skrive, men der kommer altid noget i vejen.
- At falde til i et nyt hus... - Men hun er din søster.
Og tonen i hendes breve er ret truende.
Det undrer mig ikke. Jeg skriver i morgen.
- Hvorfor i morgen? Hvorfor ikke nu? - Fint. Så gør jeg det.
- Farvel, Julie. - Vent.
- Jeg tænker på dig. - I lige made.
Jeg kysser dig.
Ømt.
Julie.
- Sarah, har du set fruen? - Nej, hr.
Min kone skal have fuld adgang til min konto.
Intet ville være lettere.
Jeg må tale med hr. Hoareau. Det er meget vigtigt.
Banken er lukket.
Det er Louis Mahé. Jeg må tale med dig.
Jérémie, luk hr. Mahé ind.
Det er meget vigtigt. Jeg må vide, hvad jeg har på kontoen.
Jeg forstår ikke. Det er kun dig og din kone, der har adgang til den.
Kassereren kan give dig oplysningerne i morgen tidlig.
Jeg kan ikke vente. Se selv efter i filerne.
I morges havde du 28 millioner.
Det ved jeg allerede. Hvor meget er der nu?
Din kone kom i dag et kvarter før lukketid.
Hun hævede 27.850.000 franc.
Du har 150.000 franc tilbage.
Var alt hævet, skulle vi også have brugt din underskrift.
Jeg er Berthe Roussel. Julies søster. Jeg skrev, men du svarede aldrig.
Jeg ved ikke noget. Jeg var blot ved at lukke huset.
Du får ikke brug for taxaen. Vi kan tage min bil til byen.
Nej, den kvinde har jeg aldrig set. Det er utroligt.
Så snart jeg åbnede kufferten, indså jeg, at tingene i den
aldrig kunne have tilhørt kvinden, jeg var gift med.
Jeg skyndte mig til banken, Bank of Réunion,
og som ventet var hun forsvundet i løbet af dagen.
Hun tog alt. Hun tømte begge konti.
Fra firmakontoen og min privatkonto.
- Du gik vel straks til politiet? - Ja.
Men politiet kan intet gøre hende, for jeg er gift med hende.
- Hvis ikke vi beviser, hun ikke er Julie. - Jeg kan bevise det.
Kvinden, der ægtede hr. Mahé, er ikke min søster.
Jeg fulgte hende til båden. Jeg fulgte hende til Míssíssíppí.
Da den ankom, var hun ikke om bord. Hun gik aldrig i land.
Hun ville ikke undlade at skrive i så lang tid.
Gad vide, om der er håb for at finde hende i live.
Hvad vil I have, jeg skal gøre?
Tilgiv mig min åbenhjertighed.
Du skal bevise, at et mord blev begaet.
Du skal finde den skyldige og anholde hende.
Hun skal bringes for retten.
Jeg tager sagen.
Den interesserer mig vældig meget.
Den er ulig mine sædvanlige sager.
I skal vide, at jeg ikke kan sige, hvor lang tid det tager mig at opklare den.
Jeg garanterer, jeg kun tager én sag ad gangen,
og at jeg arbejder på en sag, til jeg har løst den.
Først vil jeg tage samme tur, som Julie tog.
Jeg bestiller plads på Míssíssíppí og spørger alle
om en kvindelig passager, der rejste med en kanariefugl.
Selvfølgelig må jeg kunne sætte mig i kontakt med en af jer.
Jeg vil være bortrejst en tid. Jeg tror til Sydfrankrig et sted.
Min partner, hr. Jardine, kan finde mig.
Jeg rejser til Nouméa i dag. Her er adressen.
Jeg skriver en check til dækning af udgifterne.
Udsted den på et passende beløb.
- Hvis det ikke er nok... - Lige et øjeblik.
Lad være, frøken Roussel. Det er mig, der skal betale.
Der er ikke tid til høflighed. Jeg har ret til at dele udgifterne.
Det kan du ikke fornægte mig.
Hvis det er i orden, vil jeg gerne klippe i billedet.
Jeg skal bruge det til efterforskningen.
Vi ses igen, hr. Mahé.
Vi ses sikkert snart igen.
Vi skal ikke give folk grund til sladder.
Sidst i hver uge sender jeg dig alle fabrikkens nyheder
poste-restante i Marseilles, indtil du har en adresse.
En Boing.
Af de seks ugentlige afgange er der fire Boing og to DC8'ere.
Nyd det nu.
God tur.
HEURTEBISE-KLINIKKEN
- Hvorfor er jeg her? - Du er på hospitalet, hr. Mahé.
I Nice. Har du været i Nice før?
- Hvorfor er jeg her? - Du var udmattet.
Du har været på sovekur.
Hvorfor vækker du mig så hele tiden?
- Vi skal jo give dig mad. - Jeg er ikke sulten.
Lad mig hjælpe dig gå lidt rundt. Ellers bliver du for svag.
Jeg føler mig ikke udhvilet, fordi jeg hele tiden drømmer.
Det er på grund af indsprøjtningerne. Hvad drømmer du om?
Det er altid samme drøm.
Jeg kører bil, og jeg ser en masse høje kvinder klædt i hvidt.
De er på vejen og vifter med armene, men er ikke bange.
Det er mere, som om de danser.
Og jeg er bange for at ramme dem.
Det rækker for nu. Du går bedre.
Du vil snart kunne gå rundt i haven. Kom og læg dig igen.
- Vil du have en avis? - Nej, tak.
- Venter du besøg? - Nej, jeg kender ingen i Frankrig.
Det var alle de politiske nyheder. Nu kommer lokalnyhederne.
En ny natklub er åbnet på Rivieraen,
hvor folk fra Antibes kan tilbringe en glad aften.
Phoenix åbnede for nylig på Jacques Audiberti Square i Antibes.
Charmerende værtinder danser
med de uheldige herrer, der føler sig ensomme.
Her er så den glade atmosfære fra Phoenix.
PHOENIX NATKLUB
Vil du indenfor?
- Det er nok. Gå så hjem. - Du sagde, "til døren".
- Nej. Kun til trappen. - Hvorfor ikke til døren?
Okay, men du må ikke...
- Bedre endnu. Kom så. - Du ødelægger mine strømper.
Jeg køber dig en masse nye.
- Gå nu. - Jeg vil gerne med ind.
Nej, en anden gang.
- Så i morgen aften. - Måske, vi får se.
Er det dig, Louis?
Du fandt mig.
Ja.
Hvorfor lod du ham ikke følge med dig ind?
Har han ikke nok penge efter din smag?
Kan du huske, hvad jeg fortalte dig om Réunion?
Om hvordan den først befolkedes?
Jeg fortalte om kvinderne, der kom med båd fra Frankrig.
Forældreløse ligesom dig.
Men det er bare, hvad turistguiderne skriver.
Hvis du undersøger sagen, vil du se,
at de ikke var forældreløse, men prostituerede.
Kom du hele vejen for at fortælle det?
Jeg kom for at dræbe dig. Vend dig om.
Nej.
Jeg vender mig ikke.
Du kan dræbe mig. Jeg dør gerne.
Jeg venter.
Du kan bare dræbe mig, Louis.
Tag den på. Du er næsten nøgen.
Siden du rejste, har jeg drømt om at træffe dig igen.
Jeg spurgte aldrig mig selv, om det ville være let at dræbe dig.
Det ved jeg så nu, at det ikke er.
En pistol virker ikke bare af sig selv.
Der er en aftrækker. Jeg kan ikke trykke på den.
Vil du overgive mig til politiet?
- Ja. - Nej.
Du måtte dræbe mig, men jeg vil ikke i fængsel. Jeg vil ikke derind igen.
Hør her. Vil du sidde der uden at afbryde?
- Ja, Julie. - Det hedder jeg ikke.
Jeg hedder Marion Vergano.
Kan du huske den dag, du var vred på mig,
da jeg ikke ville læse den bog, du ville have?
Du sagde, jeg spildte min tid på sladderblade som Sande historier.
Men mit liv var som de liv, de billige blade beskrev.
Jeg blev døbt Marion af børnehjemmet.
Vergano fandt jeg på et italiensk postkort.
Det er navnet på en landsby.
Da man kom ud fra børnehjemmet, var man enten hjernevasket eller rebelsk.
Jeg kastede mig over livet. Som 14-årig gik jeg i højhælede sko.
En mand købte dem til mig.
Jeg fik job som servitrice, så jeg efterlod skoene i en bar
og hentede dem på min næste fridag.
Så snart jeg fik nyt arbejde, ville jeg begynde at stjæle småpenge fra chefen.
Og så ville jeg tage sedler fra hans pung
og til sidst ende med at snuppe hele tegnebogen.
De sendte mig til hårdere opdragelsesanstalter.
Vi skulle tage tøjet af uden for værelserne og lægge tøjet i korridoren.
De laste dørene til værelserne. Selv vinduerne var last.
Mellem vagtens runder holdt vi onanikonkurrencer.
Først var det sværeste at vænne sig til at sove med lyset tændt hele natten.
Jeg har aldrig siden kunnet sove i mørke.
Jeg var køn. Jeg kunne håndtere drengene.
Jeg fik, hvad jeg ville, indtil jeg en dag mødte Richard.
Jeg var sammen med ham på Míssíssíppí på samme tid som Julie Roussel.
Richard elskede skibe. Man kan altid køre fupnumre om bord på dem.
Så mødte vi Julie Roussel, din forlovede.
Hun betroede sig til mig. Fortalte mig alt -
brevudvekslingen, det planlagte ægteskab.
Hun viste mig dit billede. Da hun viste mig det, sagde hun,
"Han bilder mig ind, han er formand på en cigaretfabrik."
"Men jeg har undersøgt sagen, og fabrikken tilhører ham."
Hun var ingen helgen, hende Julie Roussel og hendes kanariefugl.
Først ville Richard bruge hende til at få fat i dine penge.
Men det var for kompliceret,
så han skaffede hende af vejen.
En aften skubbede han hende overbord.
Det var to dage, før vi nåede Réunion.
Richard fik mig til de mest vanvittige ting.
Men han overgik sig selv, da han bad mig tage Julie Roussels plads.
Første gang jeg så dig, da jeg steg fra borde,
burde jeg have været nervøs eller lammet af frygt.
Faktisk følte jeg intet. Jeg var som en søvngænger.
Resten kender jeg.
Du løj og bedrog fra morgen til aften, til du havde lænset kontiene.
Nej, det passer ikke. Det har du ikke ret til at sige.
Da vi blev gift, prøvede jeg at være som andre koner.
Jeg prøvede at glemme, hvad Richard ville have mig til.
Da Richard kom, så jeg ham ikke.
Men det var let for ham at finde din adresse.
Han generede mig konstant.
Kan du huske, da du kom hjem, og mit ansigt var helt hævet?
Jeg bildte dig ind, at jeg var faldet på badeværelset.
Han afpressede mig med held. Jeg ville ikke angives til politiet.
Jeg troede, han ville dræbe os, for han er vanvittig.
Hvor er pengene? Hvad har du gjort med dem?
Richard tog dem og droppede mig med det samme.
Tror du mig ikke?
Tror du, jeg ville arbejde på Phoenix, hvis jeg stadig havde 27 millioner?
Jeg har ingen penge. Det passer.
Jeg ville bare tjene nok penge på Phoenix til en billet til Paris.
Jeg har altid troet på lykken i Paris. Desuden er jeg træt af at være her.
Jeg tog hen for at se dig på Phoenix en aften.
Jeg gemte mig bagest i lokalet.
Jeg så dig danse med de andre mænd.
Dit ansigt strålede helt utroligt.
Et udtryk, jeg aldrig før har set.
Da vidste jeg, jeg intet havde betydet for dig, at jeg ingen plads havde i dit liv.
Du tager helt fejl. Jeg elskede dig fra første øjeblik.
Jeg prøvede at fortælle dig det 117 gange.
Jeg stoppede altid i sidste øjeblik, fordi jeg er en kujon.
Du kan gøre, hvad du vil, men jeg elskede dig.
Jeg er ikke rigtig ond.
- Vent. - Jeg venter.
Jeg elsker dig stadig.
- Jeg tror dig. - Det passer ikke. Du tror mig ikke.
Jo, jeg tror dig.
Og jeg elsker dig.
Hør, Marion. Den grå er ikke ringe.
- Se den røde. Den er flot. - Den er for åbenlys.
Vi må hellere tage den grå.
Er der ikke en anden?
Ærgerligt. Jeg foretrak den røde.
Nej, vi tager den grå.
De bliver sure på natklubben, når jeg ikke kommer i aften.
Der er 813 km til Paris. Det er ikke så langt endda.
Nej. Hvis vi kører hele dagen, kan vi være der i aften.
Hvad afholder os fra det? Du lovede at vise mig Paris.
Nej, det er umuligt.
Glem ikke Comolli, detektiven fra Réunion. Han arbejder stadig på sagen.
Og selv i Paris skal man udfylde et registreringsbevis på hotellerne.
Det var Jardine, der bad dig kontakte ham.
Nej.
Det var Julies søster, Berthe Roussel.
Det passer. Jardine giver i øvrigt aldrig rad.
Han kan bare oplyse tal.
Ved du, hvad han sagde til mig på vores bryllupsdag?
Han sagde, "Af 89 religiøse etablissementer i Réunion,
er der 62 sognekirker,
20 pagoder, tre moskeer og fire adventistkirker."
Kan vi ikke tage på hotel, kan vi leje et hus.
Men det er så indviklet. Der skal tyende til...
Jeg kan altså selv holde hus. Jeg er en almindelig kvinde.
Jeg kan lave husarbejde, lave mad og...
Og vaske op, vaske tøj...
Ja. Der ser du, jeg kan overraske dig.
Okay. Overrask mig.
Der er huset.
- Er du sikker? - Ja.
Se. Kvinden fra ejendomsmægleren venter.
Ved du, hvem hun ligner? Skipperskræks pige, Olivia.
- Hr. Og fru Mahé. - Ja.
Følg mig. Så viser jeg jer huset. Jeg er vis på, det vil passe jer.
I er heldige. I kom lige til solnedgangen.
Den er fremragende fra terrassen.
Jeg tror, I bliver glade her. Huset er charmerende.
Det er ikke stort, men det er fint til bare jer to.
Det er lidt "hjem, kære hjem."
Her startede ejeren på en bar, men gjorde den aldrig færdig.
Pejsen fungerer fint. Der er masser af brænde.
Det får I brug for i det her vejr.
Der er et praktisk møbel med en lampe.
Og en reol med masser af bøger.
Ejeren henter dem desværre snart.
Jeg tror, det var det hele.
Jeg giver jer inventarlisten. Farvel, frue.
Farvel.
Har I brug for noget, så ring til kontoret. Spørg efter fru Travers.
Hvad synes du om vort "hjem, kære hjem"?
Sikken en type! Hvad hed hun nu? Fru Traviolle?
Nej. Fru Travers.
Men Traviolle passer bedre. Vi kan endda gøre det aristokratisk.
Madame de Traviolle. Madame de Travers.
I aften vil madame de Travers tale til folket.
Hvorfor affærdigede du mig foran hende?
Jeg så ingen grund til, at hun skulle se på dig.
Jeg ville ikke have, hun så på dine lår.
Generede det dig sådan?
Nej. Jeg kunne nærmest lide det.
Jeg havde lyst til dig netop da.
Og jeg har tænkt på det lige siden.
- Vil du have mere kaffe? - Nej.
- Heller ikke med ristet brød til? - Det er tid til min lille cigar.
- Tag ikke avisen. Jeg har ikke læst den. - Der står ikke noget i den.
Lad nu være. Lad mig se.
Hvad er der i vejen?
Der er det.
"Farlig kriminel fanget efter skudduel med politiet."
Er det Richard? Er det ham?
Ja, det er ham. Jeg ville ikke gøre dig urolig.
Jeg er glad for, han skød på politiet. Nu får han mindst ti år.
Du skal ikke ønske nogen ti år i fængsel, selv ikke nogen, du ikke bryder dig om.
Men jeg bryder mig ikke om ham. Jeg hader ham.
- Jeg vil gerne have min børste. - Ja, sikken undskyldning.
- Skynd dig dog at blive skaldet. - Hvad?
Ja. Jeg har altid kunnet lide mænd, der er skaldede.
Det er, fordi du aldrig har kendt din far.
Du forklarer alting så kompliceret.
Det er ikke kompliceret. Det er let. Det er ren logik.
Jeg ved, hvad du leder efter.
Jeg har gemt dem. Du må finde dem.
Kom nu.
Nej. Det er koldt.
Stadig meget koldt.
Helt stivfrossen.
- Lige midt i Grønland. - Du hjælper slet ikke.
Måske har de været der, måske ikke.
Nej. Meget kold.
Lunken. Du bliver lidt varmere.
Tampen brænder.
Kold igen!
- Og her? - Brændende.
Du skylder mig en præmie.
- Du skylder. Jeg fandt dem. - Jeg hjalp dig jo.
- Men du tabte, så host op. - Der er i hvert fald en præmie.
- Ja, og du skal betale. - Bliv der. Jeg har en idé til præmien.
Først bandet. Sådan. Så gardinet.
- Hvad laver du? - Tager min sweater på.
Det kunne du have sagt. Alle kan se dig.
- Men her er ingen. - Der kommer en bil.
Det er bare ærgerligt.
Din bedstefar var en vidunderlig mand.
Ja, det passer. Hvorfor siger du det?
Du sagde altid, at han var vidunderlig.
Ja. Han var en vidunderlig mand.
- Hvad laver du? - Lukker skodderne.
- Du er skør. Klokken er kun 16.00. - Jeg ved, den er 16.00.
- Er du imod eftermiddagselskov? - Imod hvad?
- At elske om eftermiddagen. - Tja, nej.
Hør den her. "Bondemand af få ord,
vil ægte romersk-katolsk, selvom fysisk handicappet."
- "Garanterer svar." - Du bør ikke lave grin med dem.
Jeg har selvfølgelig mine grunde til det,
men jeg tror, folk, der bruger kontaktannoncer, er idealister.
De prøver at forandre deres liv med fem linier.
Og på de fem linier, som de bruger timer på at skrive,
prøver de at få det hele med.
Blot et par få ord til deres håb, deres drømme,
deres idéer om, hvordan livet burde være.
Jeg har aldrig fortalt dig det.
Julie Roussels breve var meget smukke.
Smukke, fordi de var fulde af håb.
I vores korrespondance
prøvede vi at skabe noget permanent.
Men du kom i stedet
og bibragte noget forbipasserende.
Før jeg mødte dig, troede jeg, livet var simpelt.
Men nu ved jeg, at det ikke er simpelt.
Du vendte op og ned på det hele.
Det er på en made en skam.
Nej, jeg kan ikke.
Mener du det?
Lad nu være.
Jeg må fortælle dig noget.
Vi kan ikke elske i et stykke tid. Jeg kan i hvert fald ikke.
Idéen er mig ulidelig.
Du spurgte, hvad der var galt. Det var, hvad det var.
Jeg har været nervøs for at gå i seng i et par dage.
Så jeg måtte bare fortælle dig det.
Jeg kan ikke fortælle dig hvorfor, for jeg ved det ikke selv.
Jeg har været den slags igennem før.
Og jeg lover, det ikke er lettere for mig.
Jeg håber ikke, det varer længe.
Vi må være tålmodige.
Forstår du det?
Ja.
Men jeg vil være dig nær.
- Vil du svare mig på noget? - Ja.
- Var du forelsket i mange fyre? - Ja.
- Hvordan endte forholdene? - Nogle gange gik jeg.
Andre gange gik de.
- Har du nogen børn? - Nej, men...
- Det havde du næsten? - Ja. Men jeg ville ingen have, så...
Mange gange?
Ja.
- Var det trist? - Trist og skrækkeligt.
Ting ender ikke altid godt.
Og jeg lovede mig selv aldrig at elske igen.
At jeg aldrig ville lade nogen røre mig.
Så glemte jeg det heldigvis igen.
Spørg mig om noget mere.
Nej.
Du er mere seriøs, end jeg er, men du har ikke lidt. Ikke som jeg har.
- Var du forelsket i mange piger? - Kun én.
Kun én? Det må have været vigtigt. Hvor gammel var hun?
- 23. Jeg var 26. - Hvorfor gik det ikke?
Du må have villet gifte dig med hende. Ville hun ikke?
Nej. Lad os tale om noget andet. Hun er død.
Derfor kunne jeg ikke komme sammen med andre piger.
Så jeg fik idéen om at lede efter en kvinde pr. Korrespondance.
Hende, du elskede - jeg kan forestille mig, hun var bedre end mig.
Nej, hun var... Vi skulle jo tale om noget andet.
Kom nu. Du må ikke være trist.
I morgen henter vi din kjole fra syersken.
Nej. Jeg vil ikke længere have den.
Lad nu være. Du ville da have den.
Den er i hvert fald klar. Vi henter den.
Nej. Jeg tog den på for din skyld.
For at glæde dig, så du ville have mig hele tiden.
Og så, lige nu...
Men jeg sagde, det var lige meget. Du skal bare være køn. Endnu kønnere.
Jeg ved, du ikke kan lide, jeg siger, du er smuk.
Du tror, jeg overdriver. Vent.
Jeg kan forklare det. Vent.
Jeg venter.
Jeg vil ikke længere nævne din skønhed.
Jeg vil endda sige, du er grim, hvis du vil have det.
Jeg vil prøve at beskrive dig som et billede eller et maleri.
Vær stille.
Dit ansigt -
er som et landskab. Forstår du? Jeg er neutral og upartisk.
Der er to øjne - to små, brune søer.
Grøn-brune.
To små grøn-brune søer.
Din pande er en slette.
Din næse, et meget lille bjerg.
Din mund, en vulkan.
Åbn den lidt. Jeg elsker at se dine tænder. Nej.
Ikke for meget. Sådan.
Ved du, hvad der kommer ud af din mund, når du er uartig? Tudser.
Ja, tudser.
Og perlehalskæder, når du er sød.
- Vent. - Jeg venter.
Lad os tale lidt om dit smil nu. Nej.
Ikke det. Det der smiler du på gaden til butiksindehaverne.
Smil det andet smil, det rigtige. Det glade.
Sådan. Flot.
Nej, det er for meget. Det gør ondt i øjnene. Jeg vil ikke se på dig mere.
- Vent. - Jeg venter.
Mine øjne er lukket, men jeg kan se dig. Jeg visualiserer.
Var jeg blind, kunne jeg bruge al min tid på at kærtegne dit ansigt. Og din krop.
Og var jeg døv, ville jeg lære at aflæse dine læber med mine fingre, sådan her.
Selv hvis det ender ulykkeligt, er jeg glad for at have kendt dig.
- Hvor skal du hen? - Jeg skal ikke samme vej som dig.
- Kommer du ikke med til syersken? - Jeg skal i biografen.
Uden mig? Hvad skal du se?
- Arízona Jím. - Okay. Vi ses derhjemme.
Jeg tager en taxa.
Louis, opfør dig pænt, ikke?
Undskyld.
- Hr. Mahé. Hvordan går det? - Fint, tak.
Kan du ikke kende mig? Comolli, privatdetektiven.
- Jo, selvfølgelig. - Godt.
Jeg havde indtryk af, du ikke rigtig kunne kende mig.
Det passer, det var 12000 kilometer væk.
Hvilken vej skal du?
- Ikke nogen særlig. - Fint.
Så kan vi tale sammen et par minutter.
Skal vi sætte os?
Kan vi snakke? Jeg vil gerne fortælle dig om efterforskningen.
Hvad laver du forresten her?
Jeg er på ferie.
Det er noget af et tilfælde.
For jeg arbejder her i forbindelse med efterforskningen for dig.
Jeg tænkte endda, at din kone - jeg må desværre kalde hende din kone -
om ikke hun er i nærheden. Jeg er på sporet af en blondine,
der arbejdede på en klub i Antibes, og så forsvandt hun.
Jeg har kun set din kone på det billede, du gav mig
Hvad angår en politibeskrivelse, har hun ingen særlige kendetegn.
Men da jeg beskrev hende,
hendes ansigts renhed,
hendes huds gennemsigtighed, hendes lyse har,
kunne folk, der havde mødt hende, altid huske hende.
Gentlemen foretrækker virkelig blondiner.
I hvert fald går hun ikke ubemærket hen.
Siden du er her, har du vel ikke hørt om hende?
Jeg er kureret for blondiner.
Man kan da få tilbagefald.
Hvad med at spise middag sammen? Hvilket hotel bor du på?
Bor du ikke på hotel? Bor du hos nogle venner?
- Hvad vil du have at drikke? - En øl.
Tjener.
To øl.
Undskyld mig.
Skynd dig, Marion. Vi må væk herfra.
Vi må forlade huset.
Det er mig, hr. Mahé.
Ventede du en anden?
Nej. Jeg troede, det var stuepigen.
Kjolerne, skoene, strømperne? Tilhører alt det stuepigen?
Hr. Comolli, du skal ikke længere lede efter min kone.
Du kan stoppe sagen. Bare sig, hvad jeg skylder.
Nå. Du har da ret til at ændre mening.
Men jeg må minde dig om noget - du er ikke min eneste klient i sagen.
Der er også Berthe Roussel.
Hun betalte halvdelen, og det ville ikke være fair for hende.
Jeg tager mig af Berthe Roussel. Jeg skriver til hende.
Nej, hr. Mahé.
Den går desværre ikke. Du har valgt den eneste detektiv,
der ikke kan droppe en sag, når først han er begyndt på den.
- Undskyld. Jeg er på vej ud. - Så går jeg med dig.
- Bag dig, hvis det passer dig. - Jeg trænger vist ikke igennem.
Lad os glemme gebyret. Jeg betaler lige, hvad du vil have.
Bare sig et tal. Og lad os så være i fred.
Jeg vil ikke have penge.
Jeg må anholde den, der bor her med dig. Det vedkommer ikke længere dig.
Det er op til politiet.
Liget af den sande Julie Roussel blev fundet druknet i Djiboutis havn.
Var din kone ikke direkte ansvarlig, var hun medskyldig i mordet.
Jeg rejser ikke uden hende.
Du tager fejl. Min kone forlader ikke huset. Og det gør du heller ikke.
Hvad laver du her? Jeg så ikke lyset. Jeg troede ikke, du var hjemme endnu.
Du er sur, fordi jeg kommer for sent.
Her, jeg købte de bomuldsstrømper, du kan lide.
Se.
- Hvad er der sket? Hvem er det? - Comolli, privatdetektiven.
- Gjorde du det? - Ja.
Han sporede dig hertil. Han ville udlevere dig til politiet.
Det er en slyngel mindre.
Hvad skal vi gøre?
For det første skal vi have en drink.
Nu skal jeg hente dem.
- Vi må rejse. - Ja, det passer.
Men ikke med det samme. Vi må dække vores spor omhyggeligt.
Først må vi tage os af ham.
I haven?
Nej, kælderen.
Der er en, men jeg har aldrig været dernede.
Jeg må se, hvad slags gulv der er,
om det er cement eller jord.
Skal du i seng sådan der?
Hvorfor taler du sådan til mig?
Hvad mener du?
Kom her.
Nej, tag mig nu. Hurtigt.
Er du også sulten?
Jeg skræller dig en appelsin.
- Vi må finde ud af, om den strisser... - Han var privatdetektiv.
Om nogen vidste noget om efterforskningen, især i Frankrig.
Måske fortalte han nogen, han havde sporet os til Aix-en-Provence.
- Måske fortæller han sin kone alt. - Han var ikke gift.
Han holdt sig for sig selv. Var opslugt af sit arbejde.
Lad os håbe, ingen vil bemærke hans forsvinden i rigtig lang tid.
- Og da vi vil bo i Paris. - Det har jeg sagt, du kan glemme.
Vi kan ikke tage til Paris. Vi må hellere tage til en by som Lyon.
- Jeg forstår ikke. Hvorfor Lyon, ej Paris? - Jeg tror, det er bedst.
Hold op med at genere mig.
Du var rarere ved mig, da du kaldte mig Julie.
Var jeg?
Synes du?
- Hvad tænker du på? - Dig.
- Ja, men hvad med mig? - Jeg er bekymret.
Du har brugt mange penge.
- Ikke igen. - Jo.
Jeg forstår det ikke. De forsvinder bare for mig.
Jeg hører, de bygger en cigaretfabrik ved Grenoble.
- Jeg vil søge job der. - Job! Den slags tror jeg ikke på.
Desuden hader jeg mænd, der arbejder.
Sender Jardine dig ikke penge længere?
Han plejede at sende postanvisninger poste-restante til Marseilles.
Jeg kan skrive og fortælle, at jeg er i Lyon.
Men det er ikke ret sikkert.
For poste-restante skal man vise legitimation.
Risikabelt, ikke? Hvad synes du?
Ikke igen. Du surmuler. Jeg vidste det.
Du lader bare, som om du er sur, fordi indeni er du ikke rigtig sur.
Du ser kold ud, men indeni smiler du.
- Kom. Lad mig se dig smile. - Jeg er træt af alt det smileri.
Det virker ikke længere. Tal ikke til mig. Lad mig være.
Okay.
Det er ikke svært at gætte, hvad du tænker.
Du hader mig. Du siger, "Hvad laver jeg dog med en fattig fyr,
der ikke engang kan overfalde en gammel dame og tage hendes taske?"
Du tænker kun på dig selv. Du er ikke en selvisk pige. Du er ren selviskhed.
Du tror, du er en rigtig person, at du er unik. Men det er du ikke.
Du er bare én i en voksende mængde af piger.
Ikke rigtige kællinger, ikke eventyrersker eller ludere.
Men en slags parasit, der lever uden for samfundet.
I er ikke kvinder eller piger.
I er fugle.
Det, I er, har intet rigtigt navn.
Hjernedøde med hovederne fulde af skidt eller bare luft.
I er forelsket i jeres egne kroppe. Altid ude i solen for at blive brune.
I bruger timevis på jeres makeup.
I kan ikke passere en bil uden at se jeres spejlbillede i vinduet.
Men ved du, hvor de fleste af den slags piger er? I lufthavne.
Ja. Hvor fly sætter kursen mod fjerne destinationer.
For I er smukke piger, og smukke piger slås man om.
De inviteres fra den ene storby til den anden. Og tager af sted.
De slentrer rundt alle vegne med deres små håndtasker og fuld makeup.
Nu er du virkelig tosset.
Det glæder mig.
For når du er tosset, er din mund helt skæv og forvreden.
Og så er du grim. Rigtig grim.
Så ualmindeligt grim.
Du solgte armbåndet, jeg gav dig, ikke? Her er noget mere at sælge.
Mine manchetknapper.
Og mit ur. Værsgo.
Bare vent. Der er mere. Her er nogle småpenge.
Du vil gerne have småpengene, ikke?
BIOGRAF
Du havde ret. Det var en rigtig god film. Ikke bare en til western.
En kærlighedshistorie med masser af følelser i.
- De var begge pragtfulde, ikke? - Storartede.
Var det ikke gaden, Marion... Julie... hvor du så frakken?
Jo. Derovre. Jeg har opgivet idéen.
Lad os gå over og se alligevel. Er det der?
Ja, det er.
Nej, ikke i det vindue.
Jeg tror, det er længere nede. Der.
Det er den med fjerene.
Hvad synes du? Hvad synes du om den?
Tja, den har stil.
Men den er mere egnet til Paris.
- Er den ikke lidt langt ude? - Intet er for langt ude til Paris.
Desuden kan det være lige meget.
Hør, Marion.
Jeg tager til Réunion.
Jeg er væk i fem dage, eller i hvert fald fire.
Når jeg kommer tilbage, har jeg penge.
Jeg besøger Jardine og beder ham købe fabrikken af mig
og købe mine aktier.
Tag ikke tilbage. De leder efter os. Du bliver arresteret.
- Det er lige meget. Jeg tager chancen. - Det var, hvad jeg forventede.
- Du er tilbage. Det er godt. - På gennemrejse. Jeg rejser i morgen.
- Jeg må tale med dig. - Kom ind.
- Hellere her. - Vi kan tale alene på mit kontor.
Herude er fint. Jeg vil vide, hvad du tror, fabrikken er værd.
Hvorfor? Vil du sælge den?
Det er noget, jeg må undersøge. Vi må snakke om det.
På øen er der syv eller otte, der er i stand til at købe den.
Det var ikke det, jeg mente. Jeg vil sælge den til dig.
Jeg vil sælge dig mine aktier til halvdelen af deres værdi.
Vi må afslutte det i morgen. Jeg har brug for pengene.
Men det er vanvittigt. Det kan du ikke.
- Vent to eller tre dage. - Jeg kan ikke vente.
Bruger jeg mere end én dag samme sted, er det for farligt.
Jeg er ikke som andre mænd længere. Jeg er blevet lovløs.
- Jeg har endda begaet mord. - Dræbte du hende?
Så meld dig. Forklarer du situationen, slipper du.
Af ti jalousidrab ender de otte med frikendelse.
Jeg dræbte hende ikke. Men for hende. For at redde hende fra politiet.
Forstår du det nu?
Jeg gør, hvad du vil, men jeg synes, det er en skam.
Jeg ved, du må være ulykkelig.
Jeg kan ikke sige, hun gør mig lykkelig. Men jeg kan bare ikke leve uden hende.
- Hvis jeg var dig... - Det vil du aldrig være.
Den slags sker ikke for dig. Det er ikke i din natur, men i min.
Det skete for mig og ingen anden, og det må jeg tage mig af.
Kære Louis, du er langt væk - mere end 100000 kilometer -
og jeg benytter lejligheden til at sige, jeg elsker dig.
OPTAG DIN EGEN STEMME
Når du er mig nær, tør jeg ikke tale sådan til dig.
Du overvælder mig. Det passer. Selv når du er blid, overvælder du mig.
Så jeg er bange for at sige noget dumt.
På Réunion, især i starten, var tingene så lala mellem os.
Men i et stykke tid - jeg ved, du ved det - har jeg nu ikke kunnet undvære dig.
Bare tre nætter uden dig - det er for længe.
I nat kunne jeg ikke sove.
Jeg ledte efter dig.
Jeg faldt først i søvn om morgenen, og da jeg vågnede, tænkte jeg på dig.
Da jeg tog tøj på, tænkte jeg på dig.
Jeg valgte den lille, brune bluse, som du kan lide.
Vent. Hvad vil jeg mere fortælle dig?
Jeg skrev det ned, så jeg ikke glemte det.
Her er det. Jeg er ikke altid sød ved dig.
Jeg bliver knotten, men det handler altid om penge.
Ved mit første job skændtes cheferne altid om penge.
Kvinden ville sige, "Pas på. Marion. Pas på."
"Når krybben er tom, bider hestene." Forstår du det?
Derfor kan jeg ikke tale at være fattig. For fattigdom er middelmådigt.
Og det kan jeg ikke tage.
Jeg håber, Jardine køber aktierne i fabrikken,
og så kan vi være lykkelige sammen.
Pladen er næsten optaget færdig.
Jeg slutter nu og spiller den for dig, så snart du er tilbage.
Farvel, Louis, Jeg elsker dig.
Det er mig. Sov du?
Nej, jeg er stadig vågen. Men jeg ventede dig først i morgen.
Jeg fik plads på et tidligere fly.
- Gik alt, som det skulle? - Ja. Alt er i orden.
Skynd dig op.
Sover du?
Vi kan rigtig more os i Paris.
I øjeblikket kan vi slet ikke tage til Paris.
- Hvad laver du? Er du tosset? - Jeg retter dem,
glatter dem ud og ordner dem.
- Elsker du penge så meget? - Ikke elsker, men respekterer dem.
Man kan få, hvad man vil med penge.
Man får respekt, og er der ballade, har man rad til en god advokat.
Man kan endda få Æreslegionen.
- Vil du det? - Det vil jeg faktisk.
Ryger man i fængsel, har man rad til sin egen vagt.
- Hvor har du hørt det? - Jeg sværger, det passer.
Lad os se, hvor meget du tager.
Det er måske ikke nok. Du må hellere tage flere.
Vi bør ikke lade posen ligge.
Det er fint. Synes du ikke, tjenestepigen ser lidt suspekt ud?
- Du ser ondskab alle vegne. - Jeg ser det ikke. Det er der bare.
Se, hvor smuk min frakke er.
Den keder sig helt alene. Hvor trist. Jeg skulle have beholdt den på.
Du kigger vist ret meget på kvinder.
Mig? Nej, jeg gør ikke.
Jo, hr. Mahé. Du ser på kvinder, og du ser godt efter.
- To kopper kaffe, tak. - Og de skal være stærke.
Hvor stærke?
- Så stærke som din arm. - Mener du det?
France Soír. Køb avisen her.
Kan du se, hvad jeg ser?
Det var pokkers. Herovre, tak.
Hvad står der?
"En oversvømmelse i går i Aix-en-Provence
afslørede liget af en ukendt mand i en kælder. Fortsættes på side fem."
LIG I KÆLDER
"En oversvømmelse..."
"Obduktionen afslørede, at manden var blevet skudt,
hvilket tyder på, at der er sket en forbrydelse."
"Politiet leder efter alle tidligere lejere."
- Lad os komme væk. - Ja. Men uden panik.
Vi må gå stille og roligt. Glem kaffen. Må vi få regningen?
Jeg henter frakken. Jeg går og venter i bilen.
- Gør nu ikke noget dumt. - Er du tosset?
- De er her ikke efter os. Kom. - Hvad med pengene?
- Glem dem. - Nej. Jeg prøver alene.
- De har mistanke til en kvinde. - Jeg har en idé.
Garagen.
Marion, kom tilbage.
Hvad er der i vejen? Hvad sker der?
Du kan ikke gå med frakken på. De ser dig med det samme.
Er du gal? Hvad er der galt med frakken?
Jeg ved, hvad jeg taler om. Vent. Jeg vender bilen.
Hvis der er problemer, kan vi komme hurtigt væk.
Du kan godt.
Trappen vrimler med politi.
- Og pengene? - Glem pengene.
Jeg kunne ikke komme ind. De gennemsøger lejligheden.
Jeg gemte mig i den lille lejlighed, som de maler. Nærmere kom jeg ikke.
Opfør dig naturligt.
- Lad os tage til Schweiz. - Uden penge?
- Det er bedre uden penge. Vi er fri. - Jeg sagde, du skulle tage flere.
- Jeg vidste, det ville ske. - Du ved altid alting.
Jeg er ikke altid sikker, men det her vidste jeg.
Jeg bad dig tage flere. Vi skulle ikke have efterladt posen.
Det er let bagefter at sige, hvad vi skulle have gjort.
Når Richard kørte, råbte han af andre bilister.
Han sagde, de var nogle stoddere. Dem, han så, var nogle stoddere.
Han sagde, "Hellere blive set som stodder end at være et fjols."
Jeg synes, det er frastødende.
Jeg vil hellere anses for at være et fjols end en stodder.
Men Richard ville aldrig have efterladt pengene i lejligheden.
Hør her.
Du ved, hvor han sidder inde. Der er et hotel ved hvert fængsel.
Book et værelse på øverste etage, så kan du se ham fra vinduet.
Du kan komme med appelsiner om søndagen, og om fem år er han fri. Skrid.
Kom tilbage.
Se.
- Tror du, der bor nogen? - Nej. Så ville der være røg.
Det må være en skihytte eller sådan noget.
Den er vidunderlig. Det havde jeg aldrig ventet at finde.
Den serie kan man bare ikke finde mere.
Det var den første bog, min bedstefar gav mig.
Jeg kan læse afsnit for dig hver aften.
Jeg foretrækker den gamle kogebog. Den er sjovere.
- Så du på kortet? - Ja.
Mellem grænsen og toldhuset kan vi komme forbi gennem skoven.
Der er næsten intet opsyn især ikke i weekenden.
Vi gør det denne weekend. Når vi er kommet over, er alle vores sorger forbi.
- Hvad med pengene? - Nu begynder du ikke igen.
Vi har stadig lidt, og vi kan sælge bilen.
Ja, men det er bare småpenge.
Jeg har en idé, men du bliver bare sur.
Nej. Sig det.
Jardine gjorde en god handel, da han købte fabrikken.
Hvis du forklarer tingene, vil han med glæde hjælpe dig.
Nej, sidste gang var slem nok.
Jeg vil aldrig kunne se ham i øjnene igen.
- Hvad, hvis jeg tog af sted? - Du er splittertosset.
- Manden hader dig. - Hvad?
Altså, han kan ikke lide dig. Forestil dig, hvordan han har det.
Det ved jeg ikke.
Hr. Jardine hader mig? Det er ikke så lidt frækt.
Opsøgte jeg dig? Dræbte jeg detektiven?
Han hader mig, ikke? Det er utroligt.
- Kom tilbage. - Nej.
- Hør nu her. - Nej. Vi to går bare ikke.
- Giv mig bilnøglen, så klarer jeg mig. - Kom nu.
Jeg er stadig din mand. Du går ingen steder.
- Hvem stopper mig? Dig? - Ja.
En rotte! Jeg så en rotte derovre ved døren. Jeg kunne ikke sove.
Jeg ser på det i morgen tidlig. Kom nu i seng.
Manden sagde, det skulle lægges ud hver anden eller tredje dag.
Om tre dage er vi forhåbentlig væk. Bouillonen?
Den er klar.
Læste du bag på æsken? Du må hellere vaske hænder.
- Hvad er klokken? - Solen er allerede stået op.
Jeg kastede op i går aftes for første gang i mit liv.
Jeg har været hundesyg.
Jeg brækkede mig. Væmmedes du ved mig?
Jeg væmmes ikke ved noget.
- Skal vi hente en læge? - Fa en læge herhen? Det går ikke.
Jeg tager til landsbyen. Det er tæt på. Jeg spørger apotekeren til rads.
Han burde vide noget.
Her, drik det, før jeg går.
Vil du have andet?
Hent min bog.
Nej, andet bind.
Jeg kommer snart igen.
SNEHVIDE OG DE SYV SMÅ DVÆRGE
Tak. Det er ham. Det er min mand.
Louis, søde skat, hvad laver du herude?
Du burde ikke være ude i kulden.
Da jeg ikke så dig derhjemme, vidste jeg, du gjorde noget dumt.
Jeg følger dig hjem. Jeg er den eneste, der kan passe på dig.
Ja, tag mig tilbage. Jeg er træt.
Drik det her, skat. Så får du det bedre.
Du må hellere fylde det helt op.
Jeg ved, hvad du laver.
Jeg accepterer det.
Og jeg er ikke ked af at have kendt dig.
Jeg fortryder ikke at have dræbt for dig. Jeg fortryder ikke, at jeg elsker dig.
Jeg fortryder ingenting
bortset fra den ulidelige smerte.
Det brænder indeni.
Lad os få det overstået. Hurtigt.
Fyld det op.
Du vidste det, og du gjorde intet.
Jeg skammer mig.
Ingen kvinde fortjener at være så elsket. Jeg er det ikke værd.
Men det er ikke for sent. Jeg passer dig. Du skal nok overleve.
Vi rejser langt bort herfra sammen.
Jeg er stærk nok for to. Du overlever. Hører du mig? Du overlever.
Ingen kan tage dig fra mig.
Jeg elsker dig, Louis.
Måske tror du mig ikke, men mange utrolige ting er sande.
Du må være stærk, min elskede.
Vi tager langt bort og er sammen, hvis du stadig vil have mig.
Men det er dig, jeg vil have.
Kun dig.
Lige som du er, absolut.
Du må ikke græde.
Jeg vil have din glæde, ikke dine tårer.
Jeg lærer, hvad kærlighed er.
Det er smertefuldt.
Den gør ondt.
Er det kærligheden? Er det altid så smertefuldt?
Ja, det er smertefuldt.
- Jeg tror, det er denne vej. - Nej, det er denne vej.
Den var rar, den lille hytte.
Du er smuk.
Når jeg ser på dig, gør det ondt.
Men i går sagde du, det var lykke.
Det er lykke, og trods det gør det ondt.
Jeg elsker dig.
Jeg tror dig.
Visiontext tekster: Helle Kaiser-Nielsen
DA